Samson+Ana+Maria

media type="custom" key="22011168"

Parcuri nationale:

===-La baza constituirii ariilor protejate a stat în primul rând faptul că acestea satisfac nevoi ale oamenilor. Din necesitatea ariilor protejate au rezultat o varietate de tipuri de arii protejate, care se diferențiază în principal funcție de gradul de protecție (sau gradul permis al intervenției umane) și funcție de scopul ariei protejate. S-au constituit astfel arii protejate care protejează cele mai naturale zone de pe glob, în care intervenția omului este aproape inexistentă, dar și zone în care intervenția omului este prezentă, cum e cazul peisajelor modificate ce au o importanță peisagistica și culturală deosebita. ===  -Ariile protejate sunt percepute încă de foarte mulţi oameni, doar în sensul lor “conservaţionist”, fiind considerate adevărate „oaze” ale naturii sălbatice care trebuie protejate numai pentru conservarea speciilor care le populează. Foarte puţin este recunoscut faptul că zonele aflate în regim natural şi seminatural constituie de fapt suportul “vieţii” şi implicit al dezvoltării socio-economice.

[[image:mendingreen12/ssmf.jpg]]
-Specia unitate a evolutiei Specii disparute in Romania:

== -Vulturul barbos  ==

Vulturul barbos este o specie care apartine ordinului Falconiformes, familia Accipitridae. Ordinul Falconiformes cuprinde speciile de pasari rapitoare de zi, care au ciocul puternic, cu maxilarul superior arcuit in jos si ascutit la varf. Ultimele falange alungite au gheare ascutite, puternice si incovoiate. Corpul este robust, pieptul lat si aripile sunt bine dezvoltate. Au puf, penele tari, fara culori vii; la unele se observa un evident dimorfism sexual. Au ceroma si ochii cu cate doua fovei. Vazul, auzul si mirosul sunt foarte bine dezvoltate.

Daca este sa aruncam o privire asupra habitatului unui elan, care este constituit din padurile scandinave, siberiene și cele din Alaska, ar putea fi greu de crezut ca un astfel de erbivor mareț ar fi cutreierat,in trecut, plaiurile mioritice ale Romaniei. === Elanul a fost cunoscut și vanat de stramoșii noștri și a fost numit “plotun”, o denumire ce a disparut odata cu impresionantul erbivor. Exista dovezi lingvistice, istorice și toponimice despre plotun, care abunda in folclorul și civilizația romaneasca. === === Aparitia elanilor in fauna Romaniei dupa anii ’60 ai secolului trecut se inscrie intr-o tendinta mai larga de crestere a populatiilor si de extindere a arealului acestei specii.Dupa anul 1800, plotunul nu mai este menționat nicaieri, fiind socotit disparut. Dar in secolul al XX-lea, acesta reapare in Romania, in zonele Deltei Dunarii in 1964, in județul Suceava in 1970, precum și in Insula Borcea și județul Botoșani. Anul 1978 aduce un caz de braconaj prin care este ucis și ultimul elan din Romania. Crima ecologica a avut loc in fondul de vanatoare Galbena, aflat la limita de nord dintre județele Vrancea și Bacau. ===

-Antilopa Saiga[[image:09-antilopa.jpg width="420" height="356"]]
==-Saiga este singura antilopa care a trait pe teritoriu romanesc. Cel ma faimos mamifer descris de Dimitrie Cantemir ca facand inca parte din fauna Moldovei acelor timpuri, mai supravietuieste astazi doar in stepele kalmuce din Rusia, in Kazahstan si Mongolia. Oricat ar fi de greu de crezut, aceasta antilopa cu infatisare ciudata, traia in numar mare nu doar in campiile din Basarabia, Vaslui si Iasi, ci si in Campia Baraganului si stepele dobrogene. Mai multe documente din secolul al XVI-lea atesta ca era vanata si in zona Bucurestiului. Animalul era binecunoscut indeosebi in Modova, unde vanatorii razesi o denumeau neaos, din tata-n fiu drept “oaie salbatica”, cee a ce dovedeste ca erau familiari cu animalul in cauza, inca dinaite ca triburile tataresti, de la care antilopa mosteneste denumirea de Saiga, sa fi invadat tarile romane. ==

 -Bobacul sau Marmota de stepa

===Marmota de stepa, pe care astazi o intalnim raspandita din Belarus si Ucraina pana in centrul Kazahstanului, a trait in trecutul nu foarte departat si in campiile din Tarile Romane. Paleontologul roman I.Z.Barbu semnalase in anul 1930 resturi fosile de bobac in Botosani si Cluj. Denumirea sa de bobac sau baibac este un imprumut din turco-tatara. Bobacul sau marmota de stepe este ruda apropiata a marmotei alpine, dupa cum dovedeste si observatia milenara a taranului roman, atent cunoscator al fiecarei veituitoare. Toponimia a pastrat la randul sau o serie de dovezi ale prezentei acestui animal in fauna Romaniei, dovezi concretizate prin denumiri de sate precum Tarina Baibacilor, Baibaci, Baibaraci, Bibaraceasca, La Baibaci, Gura Baibaciului etc. ===

===<span style="color: #008080; font-family: 'Comic Sans MS',cursive; font-size: 110%;">Seria surprinzatoare a animalelor care au trait la noi in tara continua cu castorul european sau brebul, cum l-a numit taranul roman dintotdeauna. Acest rozator de talie mare traia de-a lungul tuturor raurilor din Tarile Romane. Avem si in cazul brebului o serie de dovezi cantonate in toponimia si istoria romaneasca. Pe langa mutitudinea de sate cu numele de Brebu, Brebeni, Coada Brebenelului, Brebenei, Brebena, avem si numele unei serii de balti si mlastini cum sunt Balta Brebului sau Brabul din Judetul Dolj. Spre deosebire de castorii din America de Nord care sunt sociali, brebii erau animale solitare, cantonati intotdeuna langa lacuri, balti si cursuri de apa. Singura cauza a disparitiei brebilor a fost vanatoare pentru carne, care era deosebit de apreciata, fiind folosita si la prepararea unor carnati speciali a caror reteta exacta s-a pierdut in negura timpului. Din dintii de breb taranii faceu un talisman pe care-l atarnau la gatul copiilor. Romanii au avut cunostinta din vechime despre obiceiul castorilor de a dobori copaci si a face baraje acvatice, dupa cum o dovedeste si ghicitoarea populara culeasa de un etnolog la finele secolului XIX, cand brebul era deja disparut: ===